# Lietuvaitės

Liudvika Didžiulienė-Žmona

> Utwór opracowany został w ramach projektu Wolne Lektury przez fundację Wolne Lektury.

Veikėjai


Karklinskas — Uogėnų dvaro savininkas.

Judita — jo žmona

Munia — jų duktė

Jancia — jų duktė

Milcia — jų duktė

Balys žagaras — studentas

Kazys Stagaras — studentas

Damukas Goreckis — 40 metų jaunikis, Karkilinskų kaimynas

Romukas Zaleskis — 42 metų jaunikis, Karkilinskų kaiminas

Juzienė — Karklinskų «gaspadinė»

Uliutė — tarnaitė


Laikas — dabartis. Vieta — Karklinskų dvaras.

### VEIKSMAS I

JUDITA

valgomajam kambaryje sėdi su mezginiu rankose


Na, tai šį kartą apsiėjo be audros. Senis nei nepajuto, nei nenumanė mūsų šutravimos[1], mūsų ruošimos… Ai, kaip gerai! Kaip gerai pasisekė! susimąsto Bet… Bet… Kaip bus su pinigais? Kur aš gausiu be jo? Graibiau, graibiau kur galėdama, dabar priėjo prie to, kad niekas man nebeduoda, niekas nebeskolina susimąsto — reikės senį maldauti, reikės verkti, raudoti, alpti… Ką jau daryti: reikia, tai reikia! Toks jau mano likimas.


KARLINSKAS

įbėga pasišiaušęs, supykęs, rėkdamas iš tolo


Na, ir kas, kas čia dabar dedasi?! Ras čia dedasi?! Sujudimas, sukrutimas visuose namuose, laksto visi kaip pasiutę! Laukan prie darbo niekas neina — o čia rugiai bira — pražūtis! Pražūtis!


JUDITA

pasikėlus artinasi prie jo, meilindamasi glosto jį


Nieko širdyte, nieko dūšyte[2], nepyk, nesirūstink taip labai, aš liepiau… Ai… Mat… Yra čia toks reikalas… Reikalas…


KARLINSKAS


Reikalas? Koks gi reikalas?


JUDITA

nedrąsiai


Atvažiuos pas mus keletas svečių… norėčiau juos žmoniškai priimti.


KARLINSKAS

piktai


Vėl ko, vėl dar ko? Svečiai ir svečiai be galo, o jei ne svečiai, tai pati važinėji su savo dukrelėmis ir taip toliau, ir taip toliau! O prireiks pinigų…


JUDITA

skubiai pertraukdama jo kalbą


Prireiks dūšyt, prireiks širdyt, bet nedaug, nedaug — šimtelį duosi ir gana bus; žinai, aš ir su nedaugeliu apsieinu[3], bet ko reikia, tai jau reikia…


KARLINSKAS

piktai


Jūsų reikalams nei galo nėra, tik ūkį baigiate pustėti[4]!


JUDITA


Žinok, girdyt, kad ką darau, darau tai mūsų vaikų labui.


ULIUTĖ

praveria duris ir įeina vidun


Ponai, gaspadorius prašo.


KARLINSKAS


Pasakyk, kad tuojau einu


nori eiti. Uliutė išeina

JUDITA


Palauk, palauk, turiu baigti svarbią kalbą.


KARLINSKAS

paėmęs kepurę


Žinau, žinau, nieko svarbaus.


nori eiti

JUDITA

užstodama kelią


Nieko svarbesnio mums negali būti, kaip vaikų reikalai; apie tai ir noriu su tavim rimtai pakalbėti.


KARLINSKAS


Ačiū už tai, tiek kartų jan kalbi man ir vis tą patį; nenoriu nei klausyti — gaila laiko!


nori išeiti

JUDITA

karčiai


Žinau, žinau, kad nuobodu tau klausyti kai kalbu apie vaikus; tėvas tu, tėvas. Argi užmiršai, kad Muniai jau trisdešims penki metai, Jancia tik dviem metais už ją jaunesnė, o Milda kitimet[5] trisdešimtus pradeda… Reikia pagalvot, reikia nuspręsti kas bus, kur jas padėti…


KARLINSKAS


Hm… Kur padėti? Kur padėti? Didelis klausimas — kur jas padėsi? Mergaitės išdykusios, tinginės, visai blogai išauklėtos…


JUDITA

piktai


Ta man prikaišiosi blogą mergaičių išauklėjimą?!. Tu drįsti man išmetinėti[6]!? Nelaikiau prancūzės septynerius metus, nelaikiau muzikanto penkerius metus. Bet ko jos nemoka? Prancūziškai kalba, nors Paryžiun vežk. Nebus gėdos. Fortepijonu skambina, net miela klausyti, ir ko tau daugiau reikia?!.


KARLINSKAS


Aš tiek težinau kiek mano pinigų prancūzė su muzikantu išsivežė, o kokia iš to mergaitėms nauda — nežinau ir nenumanau.


JUDITA


Taigi, mat, nežinai, nes tau tai nerūpi, nes visai to nežiūri, tik prasimanai sau, tai to trūksta, tai to netenka[7] …


KARLINSKAS


Oi, netenka tai netenka…


JUDITA


Ir ko joms bent netenka? Mergaitės gražios, mokytos. Ir ko bent trūksta?


KARLINSKAS


Trūksta tai trūksta, tarp mūsų kalbant, daugelio trūksta — bet ko, tai ir aš pats nežinau. Tik numanau, kad mergaitės turėtų būti kitokios, ir kad geros iš jų būtų moterys — turi būti kitoniškai[8] auklėtos. Tūri būti…


JUDITA

pertraukdama kalbą


Visa bus gerai, visa bus gerai, tik reikia pasirūpint greičiau išleisti jas už vyrų — norint gi išleisti, reikia bent kiek tuo rūpintis, reikia nors vakaro, baliaus…


KARLINSKAS

pertraukdamas


Taip, taip, baliaus, vakaro, baliaus… Ūžėte, ūžėte anais metai, net visą mišką vėjais paleidote, o kas iš to? Tikėjais Goreckio — niekai! Tikėjais Zaleskio — niekai! Ant galo[9] sumanei Varšuvon mėsėdes[10] dukreles vežti…


JUDITA


Varšuvoje negailėjau nei žygio, nei pinigų — visa dariau, kas gerai motinai pridera daryti. Jau, matyt, grafas Zigmantas ištikrųjų manė apie dukrelę, bet tu visa surikdei[11].


KARLINSKAS


Aš? Aš surikdžiau?


JUDITA


Žinoma, tu surikdei! Rašau kartą — pinigų! Rašau kitą — pinigų! Tu vis tyli. Prašau, pagalios[12] maldauju: pinigų! pinigų! Štai ir atsiuntė — tris šimtelius! Ką tu Varšuvoje nuveiksi su tais trim šimtais? Ir prisiėjo[13] grįžti namo nesulaukus galo. O namo sugrįžusi - ką turiu? Nei valios, nei balso, gi vietoj pritarimo, vietoj pagalbos tik kliūtis ir pasipriešinimas; vietoj padėkos — tik rugojimai be galo… gailiai. Nelaiminga aš moteriškė patekus tokiam despotui, tokiam šaltam egoistui! Ir kaip aš pirmiau nemačiau tol kaskart gailias Nelaiminga aš ir nelaimingos mano dukrelės, teksjoms, nabagėms[14], žilą kasą sunešioti!


gailiai randa

KARLINSKAS

suminkštėjęs artinasi prie jos


Ko gi čia taip labai įsigailinai? Aš gi joms nieko blogo nedarau… Aš gi joms ne priešas… Nutilk, nutilk, prašau; tik pagalvok, ką aš dabar galiu, iš kur man gauti pinigų? Miško nebėra, kviečiai ant kelmo parduoti, o čia bankas neapmokėtas, Mauša lenda skolos, Ickus lenda skolos — juk darbininkus reikia samdyti — be pinigų…


JUDITA

pertraukia verkdama


Nenervuok manęs savo lokais, Maušais ir biesais[15] ! Nekrimsk manęs! balsu rauda Hu, hu, hu…


KARLINSKAS

visai atsileidęs, ima ją už rankos, glosto žmonos veidą


Miela mano dūšyte, nusiramink jau, nusiramink, kam čia tos scenos? Gaila sveikatos!


tuo tarpu duryse pasirodo vienos panelės gaiva

JUDITA

silpnu balsu


Ai, vandens.


KARLINSKAS

paduoda vandens stiklinę, kiša prie burnos


Nusiramink, Judit, nusiramink, mergaitės išgirdusios nusigąs…


JUDITA


Būtinai reikia mergaitėms vyrus parūpinti. Reikia pabandyt… Gera proga…


KARLINSKAS

nudžiugęs


Ką? Ką? Ar kas naujo? Sakyk, girdyt, aiškiai, kaip? Kas? Kur?


JUDITA


Taigi mat… Kaip čia tau pasakius… Atvažiavo pas gimines viešėti baigę šiemet mokslus du studentai…


KARLINSKAS

nustebęs


Studentai, sakai? Studentai? Kur jie gyvena? Kaip vadinas?


JUDITA


Vieši Aukštakalniuose — ponai: Žagaras ir Stagaras.


KARLINSKAS

pašoksta įnirtęs


Ką? Ką? Ką pasakei? Tai šitie, šitie mužikų vaikai! A kad tu nesulauktum!


Pakelia kumštį aukštyn, paskui suduoda i stalą

JUDITA


Pamažu, pamažu… Dagi čia niekur nieko… O gal dar toks inžinierius ar toks juristas[16] nei nepanorėtų jau nebejaunų ir neturtingų panelių…


KARLINSKAS

priėjęs prie jos


Ką sakai? Ką? Jis drįstų nepanorėti, jis galėtų nepanorėti mano vaiko?! Niekados! Niekados! Tai aš nepanorėsiu, kad mano anūkai būtų mužikai, kad mano duktė apsirišus nuometu, kaip sakoma — marčia martautų… Niekados! Niekados! Greičiau man galvą nukirskite!


JUDITA


Nutilk, nerėkauk, bent ramiai apgalvok, kaip čia gali išeiti… Tik paklausyk: pasipažis[17], pradės buvot, o toliau, toliau — gal ir įsimylės. Pamatys vienas, pamatys kitas — ir manys sau: tos Karklinskiūtės tai ne bet kas; studentai pas jas buvoja, studentai jas daboja[18]. O tu kalbėk ką sau nori, studentai žmonės šviesūs, inteligentai, prie to jie dabartiniu laiku madoje. Daugelis jų nori, daugelis dėl jų rungiasi, taigi pamatys vienas, pamatys kitas…


KARLINSKAS

pertraukdamas kalbą


Taigi, pamatęs vienas — kitas, kapt už vienos, kapt už kitos! griebia pačią glėbio Ot taip kalbėt tai kas kita. Studentai kitus paragins. Studentai pakurstys! Cha, cha, cha! Pakurstys!


juokiasi abudu

tuo tarpu tarpduryje pasirodo galvos dviejų panelių, pro kitas duris įeina Uliutė

ULIUTĖ


Ponai, gaspadorius prašo.


KARLINSKAS


Aha, einu, einu!


eina

JUDITA

pasivydama


Pinigų bus?


KARLINSKAS


Bus, bus.


išeina

JUDITA

praverdama duris, iš kurių matėsi panelių galvos


Eikite čia, dukrelės!


atbėga visos trys Karklinskiūtės viena paskui kitą, prieš motiną pritūpdamos

MUNIA, MILCIA, JANCIA


Klausome, mamyte!?


JUDITA

eina prio kanapos ir sėda


Gerai eina, tėvuką prikalbėjau — pinigų duos. Studentus užkviesti leidžia. Pasilinksminsite mano dukrelės!


MUNIA, MILCIA, JANCIA


Oi, kaip gerai, mamyte, gerai!!! Koks džiaugsmas! Kaip gera mamytė!


glaudžiasi visos prie motinos, Judita glosto jas

JUDITA


Aš savo padariau. Dabar darykite jūs kaip išmanote; man lieka rūpestis apie balių; jau metas ir pradėti rengti.


išeina

MUNIA


Dabar mano eilė, klausykite. Mums pirma viso ko reikia likti lietuvaitėmis.


JANCIA


Lietuvaitėmis?


MILCIA


Lietuvaitėmis, sakai?


MUNIA


Taip, taip, lietuvaitėmis. Mužikai studentai myli savo žmones, savo papročius, savo dainas, myli savo kalbą…


JANCIA


Aa! Suprantu! Turime užsisegti storą sijoną, palaidą jaką[19], ant galvos skarelę…


MUNIA

piktai


Nieko nesuprantate, varnos!


nori išeiti, bet tis durimis ją sulaiko ir atgal sugrąžina

JANCIA IR MILCIA


Nepyk, Munyt, tos lietuvaitės ir tie lietuviai tokie juokingi… Chi, chi, chi! Tokie juokingi! Na, tai užsidėsime sermėgą[20], tolūbą[21]. Chi, chi. chi! Ir būsime lietuvaitės!.


juokiasi abidvi

MUNIA

raukosi piktai, nusigręžia ir nebenori daugiau kalbėti

JANCIA


Nesiraukyk, Munyt, bet tas taip juokinga — pasidaryti lietuvaitėmis… Chi, chi, chi!


MILCIA

subara Jancę


Ką tu čia su niekais. Munia kalba rimtai, tu savo juokais kliudai jai kalbėti. Tylėtum bent, kai išmintingesnė kalba, supranti? Tylėk ir dėkis domon[22].


JANCIA

eina prie fortepijono


Tyliu jau, tyliu. Munyt, kalbėk, tu protingesnė už mus; sakyk, ką daryti, kad tiems kvailiukams kaušus apsukti glosto Munę Kalbėk gi, Munyte!


MILCIA


Kodėl vadini juos kvailiukais? Dėdė Jonas sakė, kad jie labai esą išmintingi vyrukai. Stagaras gi net knygas rašąs…


MUNIA


Ar taip? Tai su tokiais bus vargu… senų žvirblių pelais [23]neprivyliosi…


JANCIA


Pelais? Kodėl pelais? Raukosi Ar tai mes pelai? Ho, ho!


MUNIA


Nėra čia ko pykti… Tai tik tarp mūsų kalbant… Bet šiaip ar taip — reikia juos sugauti. Ir mama labai nori… Taigi pirma viso ko reikia, kad mūsų vardai skambėtų lietuviškai: Munia, Jancia ir Milcia — netinka lietuvių kalboje. Vadinkimės: Marytė, Jonytė ir Mylytė, arba Meilytė…


MILCIA IR JANCIA


Tikrai lietuviškai gražiau skamba: Marytė, Jonytė ir Meilytė! Bet ar atminsime? Ar atmins mama? Tėvukas ar išmoks?


MUNIA


Jos balinai turite atminti, tėvuko gi ir mamos — niekas nepaturos[24].


JANCIA IR MILCIA


Tiesa, mamos ir tėvuko niekas nepaturos.


MUNIA


Reikia mums įsitaisyti lietuviški kostiumai; žinoma, turi būti gražūs, puikūs…


JANCIA


Taisykite jus sau, kad norite, aš to maskarado nenoriu! Aš įsitaisysiu rūbus sulig naujausios mados. Apsitaisysiu taip, kaip man geriau priderės!


MILCIA

nekantriai


Gerai jau, žinokis, daryk kaip tau patinka, tik nekliudyk kitoms.


MUNIA


Paskui reikia gauti kur nors keletas lietuviškų knygelių.


MILCIA IR JANCIA


Lietuviškų knygelių? Argi yra ir lietuviškos knygelės?


MUNIA


O kaip gi… Dėdė Jonas sakė, kad dabar lietuviai labai sukrutę, prakilnesnieji knygas rašą, spausdisą ir net laikraščius leidžią… Iš svetimų kalbų knygas verčią…


JANCIA


Je, jet aš maniau, kad jie džiaugiasi kokią nors svetimą kalbą išmokę… Lietuviškos bjaurios, mužikiškos[25] nei žinoti nenori!


MUNIA


Taip buvo seniau. Dabar jie lietuvių kalbą kelia aukštyn — mums tat reikia ši kartą prisitaikyti. Girdėjau mūsų gaspadorius turįs keletą knygelių ir laikraštį.


JANCIA IR MILCIA


Laikraštį? Lietuvišką laikraštį?


MUNIA


Taip, parsisiųsdina laikraštį, tik neatmenu, kaip tas laikraštis vadinasi.


MILCIA


Vistiek, by tik yra, tai galima bus iš jo paskolinti…


MUNIA


Gerai sakai, galima bus paskolinti visa, ką tik turi. Bet jums reikia būtinai išsimokyti skaityt ir šį tą perskaityti, kad užvedus jiems kalbą apie lietuvių literatūrą, žinotumėt ką sakyti; prie to išmokti keletą lietuviškų dainelių, su tarnais ir tarnaitėmis kalbėti lietuviškai… Ir tarp savęs — jiems girdint — lietuviškai.

Žodžiu sakant, mes patriotės, mylime mūsų tėvynę Lietuvą, mylime savo brolius lietuvius… Mylime lietuvių kalbą, dainas, ir taip toliau, ir taip toliau… Suprantate?


JANCIA IR MILCIA


Suprantame, suprantame!


pauza

MILCIA


tai aš eina pas Juzienę dainų mokytis…


JANCIA


Aš pasauksiu Uliotę ir mokysiuos dainuoti prie fortepijono.


MUNIA


Eikite, o aš nueisiu pas gaspadorių knygelių ir laikraščio skolinti.


Jancia ir Milcia išeina

MUNIA

vieną, vąikščioją, mąsto… atsisėda ir atsikelia


Ne, čia be dėdės Jono pagalbos neapsieis. Mama nori dabar balių iškelti, bet tas išeis gana prastai. Ne, ne, net pirma pažintis su studentais turi būti ne baliuje. Baliuje jie į kitas gali žiūrėti, aš gi su savo sesutėmis liksime ant paskutinio pieno. Taip, taip; reikia prašyti dėdės Jono: jis mums padės. Jis pasirūpins ir juos pas mus atvežti, pauza Kiek man rūpesčio, kiek rūpesčio!


susiima gaivi rankomis ir vaikštinėja susimąsčiusi

JANCIA

įeina su plukta[26] popierių rankose


Štai, Munyt, lietuviškos knygelės ir laikraštis. Aš tave pavadavau. Nuėjau pas gaspadorių ir ką tik radus suėmiau ir atnešiau.


MUNIA

vartydami popierius


Aha, tiek pakaks. Dabar tik su dainomis bėda.


JANCIA


Ne bėda, ne bėda! Juzienė ir Ulia daug jų moka.


įeina Milcia su Uliate, kuri nedrąsiai atgal traukdamasi

ULIUTĖ


Negaliu, paeit…


MUNIA


Eikš, eikš, Uliut, padainuosi.


ULIUTĖ


Kad aš, panyt, nemoku… Man taip nedrąsu.


JUDITA

įeina pro duris, pamačiusi Uliutę


O tu čia ko?!


Uliutė greit išeina

MUNIA


Mamyte, tai mes ją čia atsišaukėme; pamokys ji mus lietuviškų dainų, ji mums reikalinga.


JUDITA


A, reikalinga, na tai vėl pasišauksite.


MUNIA


Žinai, mamyte, ką aš samaniau: dabar ruošti balius neišpuola[27].


JUDITA


Neišpuola? Kodėl gi neišpuola?


MUNIA


Būs nei šiaip, nei taip: atvažiuos mūsų kaimynes — Balinskaičios, Žilinskaičios ir kitos…


JUDITA


Galima jų nekviesti.


MUNIA


Ir koks gi bus balius be panelių? Baliuje panelės būtinai reikalingos; atvažiuos, žinoma, išsirėdusios, išsipuošusios, skaisčios, gražios ir užgesins mus. Visai užgesins.


JANCIA IR MILCIA


Visai mus užgesins.


MUNIA


Vienos pačios mes dar nieko sau, bet prieš kitas — visai prastos.


JANCIA IR MILCIA


Visai prastos.


JUDITA

atsidusdama


Taip, taip… žinau; užtat aš kaip išmanydama rūpinuosi tuos studentus pakviesti — labai man rūpi, kad bent viena iš jūsų jiems pasidabotų… Gal bent vieną…


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Ne viena, ne viena! Bent dvi! Bent dvi!


pauza

MILCIA


Vienai teks likti. Tai jau gal mane paliksite? Bet aš nenoriu… Nenoriu likti…


JUDITA


Tu, Milcia, jaunesnė, tu palik… Tu dar sau sulauksi.


MUNIA


Kas gali žinoti, kuri jiems labiau patiks, kuri bus išrinkta…


JANCIA


Mane pirmą, mane! Matysite!


MUNIA


Baliuje studentai puls prie gražesnių — ir bus jaunikiai kaimynėms.


JUDITA

mąsto, linguoja galvą


Hm, hm… Gal ir tisa. Bet kaip čia padarius, kad gražesnes jus tiems studentams parodžius. Baliuje ar jus ar kitos vis gražiau išrodote, negu kasdien. Kitoniškas apšvietimas, kitoniškas pasipuošimas… Ką tai kailbėti! Kam gi būtų tie baliai, kam būtų tie vakarai?


MUNIA


Mes paprašysime dėdės Jono, kad jis, kaipo ją pažįstamas, kaipo jų draugas, lyg nieko nežinodamas, prikalbėtų abudu juos paskirtą dieną pas mus atvažiuoti… Gudrus dėdė Jonas! Jis visa kuo geriausiai sutaisys.


JANCIA IR MILCIA


Gudrus dėdė! Jis visa kuo geriausiai sutaisys… Lieps atvažiuoti ir gana!


MUNIA


Mes gi visos būsime pasipuošusios kuo geriausia juos priimti… Matysiu mamyte, džiaugsies iš mūsų!


JANCIA IR MILCIA


Džiaugsies iš mūsų, mamyt, džiaugsies!


Judita glosto visas jas paeiliui ir bučiuoja; panelės bučiuoja jai rankas

JUDITA

susigraudina


Mano jus dukrelės, kad bent kas gero iš to išeitų!


MUNIA, MILCIA IR JANCIA


Išeis, mamyt, išeis, matysi!


ploja rankomis, šokinėja

Uždanga.

### VEIKSMAS II

Karklinskų salionas, Juzienė šluosto dulkes, krausto lempas, dėsto mažus menkniekius, tvarko

JUZIENĖ

balsu žiovaudama


Au! Miego noriu. Tas padūkėlis gaspadorius taip anksti prikėlė… Au!! Sakė, svečiai atvažiuosią… A kad jiems ratai nusmuktų! Tokiam darbymetyj svečiuos važinėti! Važinėja, važinėja; važinėja, važinėja, žmones gaišina. Ir kad bent kas iš to batų! Kaip nieko, taip nieko! Lauki žmogus, lauki, kaip saulės užtekant, kad bent nors vieną kaltūną kas nuimtų, kad bent vieną kas atlikėlę išvestą! Juk tai kaltūnai. Pone Dieve, atleisk sunkius nusidėjimus, tikri kaltūnai! Kam jos neįkyrėjo? Visiems nusideda už durų girdisi šlamėjimas Kas ten šlama.


prasiveria duris, įeina Uliutė — nuvargusi, uždususi — neša rūtų krepšelį

ULIUTĖ


Panelės dar tebemiega?


JUZIENĖ

rodydama laikrodėlį ant stalo


Kada gi jos šiuo metu kėlė? Juk dar tik aštunta valanda.


ULIUTĖ


Tik aštunta? Ačiū Dievui, o aš maniau, kad jau dešimta! Bėginėjau, bėginėjau nuo apyaušrio…


JUZIENĖ


Kur taip bėginėjai, ko ieškojai?


ULIUTĖ


Vakar panelės įsakė nueiti sodžiun gauti daug rūtų; atnešti, prisodinti darželio, prisodinti puodžiukuosna[28], sudaryt rožių so rūtomis kvietką[29] ir pastatyti jį salione ant stalo.


JUZIENĖ


Taip! Rūtos ir rūtos… pasilenkia į krepšelį Kur gi jos?


ULIUTĖ

krepšelį už savęs slėpdama


Palauk! Nubėgau Užežeriuos — prašau vienos mergaitės — neduoda, prašau kitos taip pat neduoda. Prašau trečios ir ketvirtos — neduoda ir gana. Tai, sako, įžagsi ir rūtos nudžiūs; tai sėklą išvaisysi, tai apžiūrėsi, nudyvisi[30] ir visos rūtos nuruduos. Rėkia, baras, net baisu klausyti, ar burtus, sako, turite, kad čia taip ant rūtų užsipuolate? Visą sodžių išlaksčiau, nei vienos šakelės negavau. Tuomet aš greit — Pagojėn; sakau, našlė Martynienė turi pilną darželį rūtų — ji man duos. Ir, dėkai jai, davė, bet, nors žadėjau didelį sūrį, daugiau neišprašiau — negalioti daugiau duoti. Negalioti ir gana. Net čia ko darželin sodint, nei ko kvietkon skint, susodinau visas puodžiukuosna ir tiek.


parodo krepšelį ir stato ant žemės

JUZIENĖ


Ir sakyk tu dabar, kam čia taip joms tų rūtų prireikė? Išteka jau, ar ką? O jei ir tekėtų, tai, žinau gerai, rūtų vainikan nepjautų. Užtenkta joms mirtų. Panelė gi Jancia ir ponas tai rūtų ir kvapo nemėgsta. Sako: smirda iš tolo tos jūsų rūtos…


ULIUTĖ


Sužiūrėsi, kas joms kada užeina! Kad ir va: kiek jos būdavo prisibara, kiek prirėkia, išgirdę mane lietuviškai kalbant, išgirs gi kokią dainelę dainuojant — tai jau galas: išjuokia, negražiai pasimėgdžioja… Vakar gi kaip užpals visos: dainuok, Uliut, ir dainuok! Pradėjau lenkišką, kurią panelė Milcia vis dainuoja — visos ėmė rėkti: «Lietuviškai! Lietuviškai dainuoki. Užmiršau, sakau, užmiršau. Jos vėl prašyt, prašyt, ką tik nepabučiavo besimeilindamos.


JUZIENĖ

stebėdamos


Na, ir sakyk, ir tikėk, kas dedas! Gi man ir visai šeimynai utugresė[31] gaspadorius lenkiškai kalbėti. Sako, taip ponai liepę..


ULIUTĖ


Durniuoja, ar ką?


JUZIENĖ


Tikrai durniuoja.


ULIUTĖ


Kasžin, ar jie durniavo tada, kai prisakė mums vėzgurnoti[32] nors šiaip taip lenkiškai, ar dabar durniuoja?


JUZIENĖ


Kasžin. Aš nesuprantu, ar jie tada durniavo, ar dabar, bet kad durniuoja tai durniuoja… Tik nebereikės dabar mums liežuvio laužyt — ir žmonių juokint savo kalba. Bet jau ką dyvai[33], tai dyvai. Ir gaspadorius negali atsistebėti iš to, kas čia dedasi. Sakė.


JANCIA

užmiegota, pasišiaušusi iškiša galvą pro duris


Uliut, jau keliamės. Eikš manęs aptaisyti! A, a! Ir Juzienė čia? Ką jūs čia dabar veikiate?


JUZIENĖ

ruošdamasi


Mes, panyt, ruošiamės.


JANCIA

piktai


Ruošiatės, ruošiatės dviese, o prisišaukt negalima! Ak, jus tinginės, begėdės! Ulia, greičiau.


Uliutė išbėga

JUZIENĖ

viena


Dar koliosis pačios begėdės būdamos. Kad nedribsotumėt taip ilgai, galėtumėt ir apsiruošt, ir apsidorot. O dabar: miegos, miegos ligi pusdienio — praplės akis ir rėkia: tai jas apvilkite, tai apaukite, tai nuprauskite; lyg negyvėlės. Pfu! Surūgtumėte tokios tinginės! Užtat niekas ir neveda. Kiekvienas mano sau: «bėdą įsigysiu»! O kad žinotų ju pykti! Oi, oi! Piktos visos, kaip raganos, neduok Dieve! Bet, kas man darbo! Numoja ranka Tesižino! Tik gaila: kam teks — tas gailėsis, kam neteks — tas laimės! Oi, gailėsis, tai gailėsis… Dairosi. Pamato krepšelį Ta Uliutė tai tikra varna, numetė krepšelį pakojėn ir paliko. Ateis panelės ir bus riksmo… Ir ant jos ir ant manęs. Bent jau aš iškraustysiu.


iškelia puodukas iš krepšelio ir stato juos ant stalo. Tuo tarpu teeina salionan visos trys panelės ir Uliutė

MUNIA, MILCIA IR JANCIA

pamačiusios rūtas visos surinka


Rūtos! Rūtos!


MUNIA


Gal žinai, Uliut, kokią dainelę apie rūtas.


ULIUTĖ


Aš, panyt, moku daug dainelių apie rūtas, bet man taip nedrąsu nei iš šio nei iš to dainuot…


MUNIA, MILCIA IR JANCIA


Dainuok, Uliut, pasidrąsink! Mes tavęs nebarsime! Nebarsime!


ULIUTĖ


Nedrąsu prie Juzienės Dėdiene, padėk man tamsta, aš nedrįstu…


JANCIA


Padėk, Juziene, padėk!


MUNIA IR MILCIA


Padėk, Juziene, padėki


JUZIENĖ


Kad jau taip labai panytės norite… Galiu ir padainuot.


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Dainuok, dainuok! Ir mes padėsime!


JUZIENĖ

dainuoja


> «Oi, rūta, rūta, rūta žalioji,
> Ko tu nuvytai žalia būdama?
> — Vysiu, džiūsiu, žalia nebūsiu,
> Girdžiu ateina tris skinėjėlės».


Juzienė nori išeiti, panelės sulaiko ją

MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Dar, Juziene, daugiau, daugiau!


JUZIENĖ


Negaliu dainuot, darbas laukia…


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Nors vieną, Juziene!


JUZIENĖ

dainuoja, visos jai pritaria


> «Oi, rūta, rūta, rūtele žalioji,
> Ko tu nežaliuoji žiemą-vasarėlę?
> Kogi aš žaliuosiu žiemą-vasarėlę,
> Kad manęs nešėjo, kur aš norėjau!»


Juzienė ir Uliutė nutyla

MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Graži dainelė! Ir pirmoji ir antroji! Gal dar mokate daugiau?


ULIUTĖ


Aš moku, panytės, ir dėdienė[34] moka.


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Dainuokite, dainuokite!


JANCIA


Mes greit užmiršime, reikia užrašyti!


MUNIA


Būtinai užrašyti!


ima popierį, paišelį ir rašo

ULIUTĖ

dainuoja, Juzienė ir Jancia pritaria


> «Ko-gi skauda man širdelė,
> Ko-gi man nuobodu?
> Kai pažiūriu i upelę
> Ir ši žalią sodą… »


MUNIA


Ir čia graži daina, dainuokite toliau — aš rašau.


JUZIENĖ


Man reikia prie darbo


išeina

MUNIA


Uliut! Toliau: «Ko gi skauda man širdelė».


ULIUTĖ


Ši daina dar nauja. Parašė ją vienas kunigas, dabar jis jau vyskupas esąs…


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Vyskupas???


MUNIA


Vyskupas tą dainą parašęs? Reikia užsirašyti, kad nepamirščiau. Pritiks prie progos apie tai pakalbėti. O kaip tas, Uliut, vyskupas vadinasi?


ULIUTĖ


Kad aš, panyt, neatmenu — Juzienė žino.


MUNIA

rašydama


Aha, Juzienė žino. Paklausiu. Dainuok toliau, Uliut!


už durų girdisi Juzienės balsas

JUZIENĖ


Uliut! Uliut! Ponia šaukia!


Uliutė nori eiti, panelės sulaiko ją

JANCIA IR MILCIA


Neik, Uliot, dainuok daugiaul


vėl Juzienės balsas už durų

JUZIENĖ


Uliut! Ar ateisi, tu!


Uliutė išbėga

MUNIA


Ir iš jų galima ką nors sužinoti… Nors kokią dainelę… Tu, Jancia, turi gerą ausį ir neblogą balsą: išsimokyk gerai šitą ir dar bent kelias daineles.


JANCIA


Gana jau, gana! Nusibodo visos tos dainelės — fe!


MUNIA


Kas tau? Lietuvaitė ir nemėgsti dainuoti? Taip netinka…


JANCIA

piktai


Nusibodo, sakau! Plėškite jūs sau gerkles, jei jums patinka! Aš neapkenčiu tų lietuviškų dainų!


MILCIA

tyčiodamasi


Štai tau! Lietuvaitė neapkenčia lietuviškų dainų. Kai ištekėsi už lietuvio, reikės jam padainuoti… Taip, taip, Jancia, dainuosi tu, dainuosi! Sako, lietuviai labai mėgstą dainas… Atvažiuos vyro broliai, sesutės, tėvai; dainuos jie, reikės ir tau dainuoti — tai bent paprask iš anksto…


JANCIA


Neerzink tu manęs, man ir taip baugu, pamanius: tėvas sermėgotas[35], vyžotas[36], didelėmis rankomis, motina nuometuota, storu sijonu, sustyrusia prijuoste… Rūsti, prasta mano anyta… Uu! Uu!


purtosi

MUNIA


Kas gi gali mane ar tave priversti su jais pasipažinti? Kas tarp mūsų yra bendro? Čia žmonės apšviesti, inteligentai, o ten?


JANCIA


Inteligentų tėvai, broliai…


MUNIA


Tė-ė-ė-ė-vai…. Bro-o-o-liai, sermėgiai ir gana! Nei jų pažint, nei žinot!


JANCIA


Lengva pasakyti: nei žinot, nei pažini! Bet gi pavardė lengvai liudys…


MILCIA

pertraukdama kalbą


Pavardė, pavardė! Uu! Kokia negraži. Ža-ga-ras, Sta-ga-ras rodo pirkta i Munią ir Jancią. Ža-ga-rie-nė, Sta ga-rie-nė. O vaikai bus Žagariukai, Stagariukai, Stagariukai, Žagariukai


juokiasi

JANCIA

raukosi piktai


Liaukis jau. gana!


MUNIA


Ir ko čia dar dėl nieku! Purtintis ir raukytis dėl pavardės! By tik jie patys butu gražūs vyrai!


JANCIA


O, jie gražūs, labai gražūs!


MILCIA

įdomiai


Ar tau dėdė Jonas sakė?


JANCIA


Ką dėdė Jonas sako, nelabai aš klausau. Bet aš pati mačiau — abudu gražūs!


MUNIA IR MILCIA


Matei? Tu, tu matei?!


JANCIA


Taip, mačiau, pernai per Kriaunas važiuodama. Kol arkliai pasilsėjo, aš vaikščiojau apie[37] bažnyčią, o jiedu tenai stovėjo.


MILCIA


Matai kokia tu esi! Matei ir nieko mums apie tai nepasakei.


JANCIA


Ką ten pasakosi! Paklausiau žmonių, kas tiedu per vienu? «Žagaras, Stagaras», sako! Numojau ir užmiršau. Kas man rūpi tokie Žagarai ar Stagarai!


MUNIA


Kvaila gi tu kvaila! Tokią gerą progą praleist ir nesusipažint! Ar tu nežinai, kas tai yra lietuviai? Jau mūsų poetas Vincentas kol aprašydamas lietuvių būdą pasakė: «Litwin, kiedy szczery, jak wosk topnieje» Ir teisingai pasakė: Lietuvis tai minkšta medega[38]. Iš jo ką norėsi padarysi: vokietį, lenką, gudą, totori, ką tik nori!


JANCIA IR MILCIA


Cha, cha, cha! Ką tik nori: gudą, totorį! Cha, cha, cha!


visos juokiasi

JANCIA

meiluodama Manią


Oi, Munyte, kokia tu juokdarė!


juokiasi

MUNIA


Aš kalbu ne dėl to, kad jums juoką padarius, bet dė lto, kad žinotumei, kaip esti ir kaip gali išeit visa išmintingai darant.


JANCIA


Gali būt, gali būt; tu išmintingesnė, tu daug daugiau už mus žinai. Bet gi tos pavardės… Oi, tos pavardės! Tokios jau!


MUNIA


Kaip lengva perdirbti lietuvį — taip lengva perdirbti ir jo pavardę. Imkime: Brazdžionis, Mikonis, — atmetus gailinę — «is» bus italai: Mikoni, Brasdžioni. — Paimlioms, Katilionis — vėl, bent ką atmetus, bent ką pridėjus bus: Katillon, Palliulion — prancūzai. Arba: Einorius, Bundorius — Einer, Bunder — vokiečiai, tikri vokiečiai!


MILCIA


Taip, taip, gana gražios pavardės, bet ką to iš tokio Žagaro ir Stagaro ištaisysi?


MUNIA


Labai lengva: Žagariewicz, Stagariewicz.


JANCIA

pertraukdama


Jau ne! Ne! Kai tik pavardė ant «wicz» baigiasi, tuojau žymu, kad lietuvis.


MUNIA

mąsto, mąsto, trina sau kaktą


Jau žinau: pan Žagarski, pan Stagarski — ką?


MILCIA IR JANCIA


Gražiai, tikrai gražiai skamba! Munyte!


MUNIA

graso[39] pirštu


Sakoma — Maryt, o ne Manyt — atminkite.


JANCIA


Taip, taip! Maryt, kokia tu gudri! Kaip tu visa greit sumeti!


MILCIA


Bet sakykite, kaip permainius pavardės gyventi Lietuvoje? Visi juoksis…


MUNIA


Kas gi privers jus čia gyventi? Ar negalima bus išsikelti už Uralo, už Baikalo, ant Amūro, kur patinka — pasaulis platus!


MILCIA


Tiesa, pasaulis platus, bet toks lietuvis ar panorėtų, ar sutiktų kur ten už Uralo, už Baikalo kraustytis.


MUNIA


O! Be abejo sutiks. Tam jisai ir lietuvis. Aš jau apie tokiuos girdėjau, lengvai duodasi už nosies vedžioti.


JANCIA IR MILCIA


Chi! Chi! Chi! Duodasi vedžioti. Tai juokai. Chi! Chi! Chi!


MUNIA


Gana jau tų juokų! Reikia padaryti bent vieną repeticiją. Na, Jonyt, sėsk prie fortepijono, mes, Maryt, taisykime kakarines[40].


Jancia sėda ir skambina. Munia ir Milcia dainuoja

MUNIA IR MILCIA


> «Ko-gi skauda man širdelę,
> Ko gi man nuobodu,
> Kai pažiūriu į upelę
> Ir šį žalią sodą… »


KARLINSKAS

įeina, žiūri į dukteris, dairosi

MUNIA, MILCIA IR JANCIA


Tėtušis, tėtušis! Meilinasi prie jo, glosto jį, bučiuoja…


KARLINSKAS


Ką aš matau? Ką aš matau!? Komedijas taisote, tikras komedijas!


MUNIA


Ne komedijas, tetuši!.


MILCIA


Mes lietuvaitės!


JANCIA


Mes lietuvaitės!


KARLINSKAS


Ir kas iš jūsų dedas! Kas dedas! Ir tai vis dėlto, kad privilioti kokį ten klapą[41] studentą.


MUNIA


Tetušėl, studentas jau nebe klapas, jis jau…


KARLINSKAS


Taip, taip, nesant žuvies geras ir vėžys. Tik kažin ar pasiseka…


MUNIA


Šį kartą pasiseks… Tikrai pasiseks. Tik jus su mama netrukdykite… Jei jums kas nepatiks, ar netaip matysis — nuduokite, lyg ir nematote, žodžiu, visai atsidėkite ant mūsų[42].


KARLINSKAS


Ant jūsų atsidėti?


MUNIA


Taip, mes visa gerai išvesime.


KARLINSKAS

KARLINSKAS


Ar taip? Ar gi jus galėjote iš tikro ką nors rimto sumanyti?


MUNIA, MILCIA IR JANCIA


Labai rimto, labai rimto!


MUNIA


Mes, tėtušėli, darome repeticijas, dainuojame. Prašom paklausyti. Jancia tikrai gražiai dainuoja,


JANCIA

sėdasi prie fortepijono

MUNIA IR MILCIA

stovėdamos dainuoja


> «Vilija mūsų upeliu motina
> Tur’ dugni aukso, o veidą mėlyną»…


ULIUTĖ

įbėga uždususi


Panytės! Svečiai atvažiavo.


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Svečiai?


JANCIA


Ar dar toli?


ULIUTĖ


Dar toli, tik ant kalno užvažiavo.


Munia greit dairosi apie savo sijoną, Jancia prie veidrodžio taiso apykaklę, plaukas, Milcia ima kraustyti popieras ant fortepijono ir stalelio. Munia greit bėgioja nerami. Karklinskas stebisi, trauko pečiais

MUNIA


Padūko, ar ką — imt dabar ir atvažiuot! O čia dar niekur nieko! Ir kas tai matė?! Taip anksti rytol.. Ir kaip buvo prašyta, kaip aiškiai prašyta, sakyta tam asilui dėdei Jonui, kad juodu pas save užtūrėtų[43]… Kad lauksime po pietų… Ir ko čia dabar griebtis? Kas pradėt! Uliutei Uliut, greit nupink man rožių su rūtomis vainiką — greitai, greitai!


MILCIA


Man gi iš vosilkų[44]! Skubink! Skubink!


ULIUTĖ


Dievulėliau mano, kur gi dabar vosilkų pririnksiu!


kaso sau pakaušį

MUNIA


Greičiau, Ule, greičiau!


JANCIA


Man keletą aguonų raudonųjų paskynus atnešk. Greitai!


Uliutė eina nuleidusi galvą, Milcia ją sulaiko

MILCIA


Grėblį man atnešk! Grėblį! Mano kambaryj pastatyk!


ULIUTĖ


Ką, panyt, grebenes?


MILCIA


Grėblį, tu varna, grėblį, sakau!


KARLINSKAS


Na, komedijos tai komedijos!


JUZIENĖ

ieidama


Viešnios atvažiavo!


visi nustebę: Viešnios. Viėšnios…

KARLINSKAS


Ne svečiai? Viešnios?


JUZIENĖ


O kaip-gi — viešnios: panelės Balinskaičios ir Žalinskaičių viena.


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


O kad jas kur tuoj! O kad jas!


MUNIA


Visą pieną sugadins!


JANCIA


Visas efektas pražus!


MILCIA


Kas dabar bus? Kas bus?


KARLINSKAS


Uu… Komedija, tai komedija!


juokiasi

MUNIA

greit prie Juzienės


Mūsų nėra namie. Greitai Juziene!


stumia ją už durų

JUZIENĖ

spaudžiasi atgal


Ar ir pono nėra namie?


MUNIA


Nėra, nėra! Eik greičiau!


pastūmėjo ją

JUZIENĖ

vėl įlenda


O ponia?


MILCIA


Ponia serga.


MUNIA


Ne, ne! Ne! Dar norės prilankyti. Visi išvažiavo! Nieko nėra namie! Nieko!


JUZIENĖ

išėjusi, balsiai


Nieko nėra namie! Nei panelių, nei pono, nei ponios; visi išvažiavo! Išvažiavo!


Uždanga.

### VEIKSMAS III

#### PAVEIKSLAS I

Jancia sėdi prie fortepijono, skambios, tai vėl prieina prie lango, pažiūri, ir vėl sėdasi skambinti

JANCIA

sau


Man jau ir skambint nusibodot Tarytum girdėjos — važiavo. Kažin Munia darželyj ką veikia? keliasi, eina prie lango Cha, cha, cha! Ji laukia rūteles laistydama… Eina prie veidrodžio, apžiūrėti savo gražius baltus rūbus — vaikštinėja, rūžosi Uu! Kaip nuobodu laukti! Cit! Vėl darda. Bene jie važiuoja? Eioa prie lango Jau ant galo[45]!


Suploja rankomis, sėdasi prie fortepijono, skambina dainuodama


> «Vilija plaukia Kauno gražiam slėnyj,
> Kur tuliponai ir narcizai vieni.»


MUNIA

einą atsigręždama, paskui ją eina Žagaras ir Stagaras, Jancia nustoja dainavusi


Prašau, prašau! Rodydama Jancią Mano sesuo — Jonytė.


studentai rekomenduojasi

JANCIA


Nors netikėti, bet mieli svečiai!


BALYS


Su didžiausiu džiaugsmu skubiname pasipažinti su tamstomis.


KAZYS


Kaip malonu keleiviui atrasti tyruose oazę, o ant tos oazės puikiausios painios!


JANCIA

šypsodamasi


Kaip gražiai tamsta kalbi…


MUNIA


Tuojau matyt žmogus inteligentas…


KAZYS


Ačiū už komplimentą.


JANCIA


Ši kraštą teisingai galima prilyginti tyrams: liūdnas, tamsus…


BALYS


Kraštas turįs tiek gražių panelių — negali vadintis tamsus…


KAZYS


Tamstos apšviečiate jį kaip aušrinės žvaigždelės. Mes apie tamstų darbus girdėjome.


MUNIA

nuleisdama akis, nekaltai


Mūsų norai geri, gal ką ir padarytumėm, bet mes… Suristos… Suvaržytos… Jeigu ką ir darome, tai slapta, tylomis, kad nebūtų nesmagumų, barnių…


BALYS

pasigailėdamas


Tamstas persekioja kaimynai?


KAZYS


Tėveliai tamstas bara?


MUNIA


Ir tėveliai ir kaimynai persekioja mus, litvomanėmis[46] vadina ir taip toliau… Sunku kentėti!


JANCIA


Sunku kentėti!


KAZYS


Kuo didesnis vargas, tuo didesnis nuopelnas.


BALYS

Jancei


Kokia garbė pridera tamstoms!


MUNIA


Pas mus nėra mokytų žmonių.


JANCIA


Vieni tamsuoliai, niekas mums nepadeda.


MUNIA


Arčiau pasipažinę prašysime tamstų pagalbos, čia dirva plati, daug reikia vargo ir triūso.


BALYS IR KAZYS


Visa širdžia, visomis jėgomis, ką galėdami tamstoms padėsime…


MILCIA

už lango dainuoja:


> «Viena sesulė ryto šalelėj,
> Antra pieta šalelėj,
> O aš trečioji, jaunesnioji,
> Lankoj šienelį grėbiau»…


KAZYS

pešteli Balį


Girdi?


BALYS


Graži, puiki dainelė, bet dar gražesnis balselis…


MILCIA

įbėga, skaisti, graži, vosilkų vainiku ant galvos, grėblelis rankoje, įbėgus dailiai apsigąsta


Aa! Aš atbėgau judviejų pašauktų! Aptikau kai ką įdomaus! Labai įdomaus!


MUNIA


Negalime, svečius turime. prie studento Mūsų sesuo Meilytė — grebėjėlė.


JANCIA

prie Milcės


Ponai: Žagaras, Stagaras.


MILCIA

paduodama jiems ranką


Labai malonu, labai malonu! Kaip pavargau!


KAZYS

priima grėblį ir stato jį kertėn


A! Panelė pavargusi. Panelė šieną grėbusi.


MUNIA


Labai mums malonu su darbo žmonėmis susieiti, pasišnekėti, pasidainuoti, bet niekur negalime; tai einame po eilei visos prie darbo — ten mums nieks nekliudo.


KAZYS

prie Balio


Girdi?


BALYS


Girdžiu, brol, girdžiu!


panelės sėdasi ir prašo svečius sėstis

MUNIA


Tamstos neseniai čion atvykę, kaip gi patinka mūsų šalelėj?


BALYS


Labai, labai! Mes nesitikėjome, kad šioji šalelė turės tokius gyventojus.


KAZYS


Kaip malonu su tamstomis pasipažinus, kiek mes galėsime pasinaudoti! Tamstos taip puikiai dainuojate, tikiuos — neatsisakysite mums suteikti dainų, gaidų… Pas tamstas turbūt jų nemažai yra?


MUNIA


Be abejo, be abejo, bet..


abejotinai

JANCIA


Apie tai vėliau; dabar geriau padainuokime!


BALYS IR KAZYS


Prašome, labai prašome! Mielu noru klausysime!


MUNIA


Aš atsisakau; nors mėgstu, bet negaliu dainuoti, neturiu balso…


KAZYS


Mes girdėjome, panelės Marytės puikus balsas; labai puikus!


MUNIA


Kada? Kada tamstos galėjote girdėti.


KAZYS


Girdėjome atvažiuodami, tamsta dainavai žolynus skindama.


MUNIA


Nuo tamstų nei pasislėpti negalima…


BALYS


Panelė Meilyta taip pat gražų balsą turi, prašom nesibranginti, labai prašome.


MILCIA


Aš taip pat atsiprašau, aš pavargusi…


JANCIA


Gana derėtis! Tu Maryt pradėk prie studento, tamstos, mums padėsite? Būtinai padėsite.


BALYS IR KAZYS


Jei tik galėsime, padėsime.


Jancia ima skambinti „Viliją”; Munia ir Milcia dainuoja, studentai pritaria; už darų rankę plojimas ir „bravo! bravo!”; išeina Karklinskas, Judita, Romukas ir Damukas

KARLINSKAS


Oo! Svečiai prie svečių! Svečiai prie svečių! Kaip linksma!


Balys ir Kazys sveikina Karklinskus persistatydami, Damukas ir Romukas sveikina paneles karštai, studentus šaltai, iš didžio, Karklinskienė, sėsdamasi ant kanapos, prašo svečius sėstis

DAMUKAS

prie Manės


Pana Marija taip gražiai dainuoja, o aš to ligšiol nežinojau. Słowo honornu[47]! Prašau dainuoti toliau, labai prašau!


MUNIA


Šiandien neketinu tamstos prašymų išklausyti.


nusigrįžta nuo jo

ROMUKAS

prie Jancės


Pirmą kartą pastebėjau, koks puikus panelės Janinos balsas.


Kazys ir Balys šnekasi tarp savęs

JANCIA


Mano balsas ne tamstai.


DAMNKAS

prie Milcės


Panele Emilija! Ar tai nutrūkusi daina jau nebeprasidės.


MILCIA

piktai


Tamsta nei nelauk.


KARLINSKAS

prieina prie Damuko ir Hamako


Mes, panie dobrodzieju, padarysime vinto[48] partiją.


visi trys nueina prie korto stalelio, susėda, varto kortas

BALYS


Panele Maryte, prašau toliau dainuoti!


KAZYS


Ir aš labai prašau!


MUNIA


Aš prie anų svečių negaliu dainuoti.


MILCIA


Aš taip pat negaliu.


JANCIA


Nei aš!


BALYS


Netikėta ir nemaloni kliūtis.


KAZYS


A, kaip gailai Man labai patinka visa iš Mickevičiaus!


MUNIA

meiliai


A! Tamstai Mickevičiaus raštai patinka? Man taip pat labai patinka, aš dabar verčiu lietuvių kalbon «Poną Tadeušą».


KAZYS

meiliai nusistebėjęs


Tamsta verti «Poną Tadeušą?»


MUNIA


Verčia, jau gana seniai pradėjau. Meilytė gi verčia «Konradą Valenrodą».


BALYS


Milžiniškas tai darbas, verst tokius veikalus, kaip «Konradas Valenrodas», «Ponas Tadeušas».


MUNIA


Aš manau, kad tas atneš nemažai naudos.


BALYS IR KAZYS


Be abejo didelės naudos! Didelė naudos!


KAZYS

pešleli Balį, tylomis


Ar tu girdi?


BALYS


Matau, brol, matau.


panelės ima kraustyt, dėstyt knygas ant stalelio ir ant fortepijono, Kazys ir Balys žiūri į jas meiliai; nuo kortų stalelio girdėtis šauksmai: „Duok kortas?!” „Tavo eilė”! „Eik! “ „2 kryžių!” „3-s būbnai!” Karklinskas atidžiai žiūri į kortas; Damukas tr Romukas piktai žvairuoja i studentus; Judita prieina prie vienų, prieina prie kitų ir nusišypsojus vėl sėdasi ant kanapos[49]

JANCIA


Maryt, ar tu jau pabaigei skaityti Boklį?


MUNIA


Da nebaigiau, nes turiu iš ten daug ištraukų išrašyti. O tu su Volteru ar jau toli nuėjai?


BALYS

Manei


Tamsta Boklį studijuoji?


KAZYS

Jancei


Volterį tamsta skaitai?


JANCIA


Taip, kartais, bet dabar vasaros laiku aš dažniausia užsiimu lengvu darbeliu — renku lietuviškas dainas.


MILCIA


O aš užrašinėju gaidas.


Munia prieina prie motinos, ką tai tylomis pasako, sugrįžus varto pluoštą popieriaus

BALYS

priėjęs žiūri pasilenkęs


Aa! tamstos turite Bičiuolio raštus? Kaip tamstoms patinka?


MUNIA


Labai patinka. Kam gi nepatiks tokie gražūs raštai!


varto popierius

KAZYS


A ir laikraštį tamstos turite?


MUNIA

graso pirštu rodydama kortų stalelį


Nekalbėk, tamsta, taip balsiai[50].


KAZYS


Aa, supranta, atleisk tamsta…


JUDITA

eina prie durų


Mergaitės! Eikšite padėti man prie ūkio darbo.


JANCIA


Ar visos, mamyt?


JUDITA


Taip, visos, atsiprašant svečių.


JANCIA

kraipydamasi prieš studentus


Tamstos tuo laiko pakalbėsite su mūsų kaimynais.


KAZYS


Aš velyčiau[51] eiti drauge su tamsta.


MILCIA


Mes greit sugrįšime.


KAZYS


Mano širdis būs prie tamstos.


panelės išeina. Studentai žiūri meiliai paskui jas

BALYS


O ką? Ar tu svajojai kada apie ką nors panašaus?


KAZYS


Svajot gal ir svajojau, bet niekaip netikėjau, kad mūsų padangėje galėtų rastis tokios panelės! Oi, Baliuk tu mano! Tai aniołai[52], tikri aniołai!


BALYS


Kokia laimė būtų su tokiuo aniołu gyventi!


KAZYS


Aš… Aš nei svajot nedrįstu, kaip? Kaip galėtų tai būti? liūdnai O gal jau jos seniai tiem dviem pasižadėję?


rodo Damuką ir Romuką

BALYS


Tų tai man nebaisu! Mes akademikai, mes inteligentai, o čia sau šliachcicai, anot jų kalbos: «domotūrai[53]». Sako, turį savo dvarus, bet tokioms panelėms nerūpės jų dvarai, kaip ir jie patys. Jos kiaušis širdies, o širdį turime mudu — tik mudu!


nusišypso pasidžiaugdami

KAZYS


Aš, aš visai pražuvęs. Širdis pilna jausmų! Negaliu! Negaliu! Taip ir būt: ji — arba nei vienai.


BALYS


Kuri gi, kuri tavo išrinktinė? Kuri?


KAZYS


Panelė Marytė. Aki panelė Marytė!


BALYS


Kodėl būtinai panelę Marytę renki? Juk visos jos gražios, visos paikios, visos karštos patrijotės. Kodėl būtinai panelę Marytę išrinkai? Ir aš apie ją maniau. Ji man labai patiko… Aš… Aš… Ją myliu!


KAZYS


Na? Tu myli panelę Marytę. Bet gi ji man prielankesnė. Aiškiai matyt, kad ji man prielankesnė.


BALYS


Sakai, panelė Marytė tau prielankesnė? Tai man tegu bus panelė Jonė — ji taip labai meili ir graži mergaitė…


KAZYS

pats sau


Kasžin? O gal panelė Jonė ir vertesnė. Sulig gražumo, tai ji už visas gražesnė… O jau balsas! O balsas! balsiai Klausyk, broliuk! Kam čia mums bartis? Tebūnie tau panelė Marytė, o aš pulsiu prie panelės Jonės… Ji…


BALYS

piktai


Štai tau! Kurią aš apsirenku, kuri man labiau patinka, tos balinai ir jam reikia! Tuojau ir jam ta patinka!


vaikščioja supykęs

KAZYS

pats sau


Barniais nieko nepadarysi — nieko nelaimėsi. Pagalios, ką čia? Jos visos labai puikios, gražios, reikia tik arčiau prisižiūrėti… Marytė lyg nebe jaunutė… 0 gal pati jaunė už visas vertesnė? Koks saldus pažvelgimas! Kokios nekaltos akutės! Anioliškos[54] ! 0 darbininkė! Ir šieną grėbia, ir «Konradą Valendrodą» verčia. apkabindamas Bali Ne, broli, taip neišpuola, tarp mūsų neturi būti barnių — mes inteligentai; sutarkime geruoju. Klausyk, aš veliju sau panelę Meilytę, aš myliu ją. Tik ją vieną! Prie jos pulsiu, jai pasisakysią… Jai savo jausmus išreikšiu. O! Ji manęs neatmes; ji mane pamylės!


BALYS

meiliai Kazį apkabindamas


Kaziuk tu mano mielas! Gerai! Mes šliachtas nurungsime!


KAZYS


Nurungsime, be abejo, nurungsime!


BALYS


Tai tau panelė Meilytė — o man panelė Marytė!


KAZYS


Vėl tau panelė Meilytė? O panelė Jonė?


BALYS


Panelė Jonė? Ji sulauks savojo… Ji graži, meili, bet ne man!


KAZYS


Ir aš pripažįstu, kad ji meili, graži, išmintinga, bet ir ne man. 0 kad tik mokėtume mes joms įsiteikti! Kad bent joms patiktumėm.


BALYS


Kad tik mus pamylėtų, visa kita bus gerai. Tai taip, panelė Marytė mano, o tavo…


KAZYS

linksmai


Meilytė! Meilytė mano!


paduoda sau rankas ir spaudžia

KAZYS IR BALYS


Būsime svainiai! Svainiai būsime!


KARLINSKAS

nuo kortą stalelio atsiliepia


Pas tamstas derybos? Palaukite, perimsiu rankas.


BALYS


Ačiū, jau mes susiderinom. Kaip gi tamstai kortos?


KARLINSKAS


Labai gerai! Labai gerai! Nutašiau abudu kaimynus. Cha, cha! Cha!! Abudu!!


KAZYS

prie Romuko


Gaila man tamstų — prasilošusių!


ROMUKAS


Niekai! Sakoma: kam nesiseka prie kortų, tam sekasi prie panelių. Cha, cha, cha!


juokiasi piktai žiūrėdamas į studentus

KAZYS

prie Balio


Ar nujauti priešininką?


BALYS


Nujaučiu, bet nepasiduosime!


KAZYS


Nepasiduosime!


įeina panelės, studentai jas pasitinka, Romukas ir Damukas žvairuoja[55] į juos

MUNIA


Ar nebuvo tamstoms ilgu?


BALYS


Ilgu! Labai ilgu! Džiaugiamės, tamstų sulaukę.


JANCIA


Čia taip trošku, pereikime kitan kambarin.


BALYS


O gal panelės būtu malonios su mumis pasivaikščioti po sodną?


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Mielu uoru!


išeina, pirmoji JanciaBalys paduoda ranką Muniai, Kazys — Milciai

KARLINSKAS

pasikėlęs šaukia


Kur taip, kur? Tuoj bus arbata.


MUNIA

atsigręždama


Mes, tėvuk, prie arbatos sugrįšime!


Damukas ir Romukas piktai žvairuoja

ULIUTĖ

įeina


Ponai, gaspadorius prašo.


KARLINSKAS


Einu, einu! O kad jus: nei partijos neduos pabaigti! Taip jau su tokiu, baigia žmogų kankinti. O gal ir Tamstos eitumet pasivaikščioti sodnau? Atsiprašau.


išeina

DAMUKAS

meta kortas piktai


Pfu! Prasmegkite jus! Ir čia pralaimėta — ir ten rodo į duris, kur išėjo panelės. Pralaimėta. Išleidome iš savo rankų — išleidome!


ROMUKAS


Taip jau esti; kol savo rankose turime koki nors turtą, nepažįstame jo vertės, tiktai praradę pasigailime!


DAMUKAS

karštai


Jos dabar i mus nei žiūrėt nebenori… Čia, pone, vyrai — kaip ąžuolai: jauni, tvirti, gražūs ir nors mužikų vaikai, bet turi mokslą ir gali padaryt karjerą.


ROMUKAS


Ir aš pripažįstu, kad jie aukščiau mūsų stovi…


DAMUKAS

rūsčiai


O, kad tu nesulauktum! Tie klapai stovėtų aukščiau mūsų! Mes bajorai, mes šliachta iš senelių, senelių, mes..


ROMUKAS


Kandidatai į senbernius!


glosto savo plikę

DAMUKAS

taip pat paglosto savo plikę, bėgioja supykęs


Prakeikta plikė! Pfu! Jau metas būtų pradėti žmoniškai gyventi. Nusibodo jau nei šioks nei toks gyvenimas. Na, ir sakyk tu žmogus: maniau — šiada tada — Munia bus mano, bet dabar gavau ilgą nosį — ilgiausią nosį!


ROMUKAS


Tu įsimylėjęs, ar ką, bieso?


DAMUKAS


Ką ten kalbėti apie įsimylėjimą! Supranti gerai, kad kaip tau, taip ir man seniai jau praėjo meilės laikai.


ROMUKAS


Žmonės sako, seną pečių — velnias kursto.


DAMUKAS

piktai


Tai tegu ir tave pakursto! Ką tu mane erzini ir pykdai savo ramumu! čia ne juokai! Žinai gi tu, kad visi nuo seno laikė mus Karklinskaičių sužieduotiniais[56]. Visi apie tai kalbėjo. Nežinoma kas tuos liežuvius paleido. Aš niekuomet neketinau vesti ir gal dabar būčiau kitos pasiieškojęs…


ROMUKAS


O gal būtum baigęs amžių su Barborėle!


DAMUKAS


Nutilk, begėdi! Kokie čia tau juokai? Ką sakys žmonės, kai jos išeis už kitų — būtinai už jų?


ROMUKAS


Kalbės visi, kad mus pametė. Cha, cha, cha! Paneles pametė! Paneles pametė! Bet nebijok! Gali dar… Gali studenčiukams nepasisekti.


DAMUKAS


Kur tau nepasiseks! Ar nematai, kad vargšai bernaičiai apipinti, kaip tinklu. Jie tuose dalykuose kvailučiai. Panelės gi gudrios. O! Gudrios. Tie jau jų žabanguose[57]. Žabanguose.


ROMUKAS


Jaučiu, kad bus vestuvių, bus vestuvių!


DAMUKAS


Biesas juos čia užvežė! Kasžin iš kur atvažiavo. Tik ką pažinę — ir prilipo, kaip musės prie medaus. Drąsuoliai! Bet aš neapsileisiu. Aš juos nurungsiu prie Romuko. Bet sakyk kokiu būdu?


ROMUKAS


Hm, hm… Kokiu būdu? Ir aš nežinau kokiu būdu? Reikės visaip bandyti… Čia ne juokai, pone. Ne, honor szlachecki neleidžia pasiduoti! Veikt ir veikt greičiausia, veikti abiem išvien.


DAMUKAS

kasydamas plikę


Ir kaip čia dabar pradėti. Nei iš šio, nei iš to pirštis? Gausi arbūzą — ir gana. O žmonėms bus juoko.


sujudęs


Prisieis prarasti nuo galvos paskutinį plauką jaunikiu beūliojant…


ROMUKAS


Nereikia taip nusiminti. Man rodos, dar nėra taip blogai. Panelės… Na, su panelėmis bus vargo. Ta prakeikta plikė daug gadina. Bet su tėvais gali visa padaryti. Ar šiaip, ar taip — mes turime didesnes privilegijas. Mes szlachtai Dworzanie! Prie to turime savo dvarus. Karklinskai labai to žiūri! Ir panelei Milcei mano dvaras labai patinka; ji nekartą man sakydavo: «kokia smagi vieta, kaip norėčiau aš čionai gyventi!» Aš dabar jai tuos žodžius priminsiu. Aš iš tikrųjų prie jos pulsiu, sakysiu, kad be jos pražūsiu…


DAMUKAS


Tai, sakai, man reikėtų pirma prie tėvų?


ROMUKAS


Taip, taip… Tėvams įsiteikti[58], panie[59], tėvams svarbiausia, svarbiausia.


DAMUKAS


Bet reikia rūpintis greičiau, kol tie prakeikti studentai jų širdyse nejsigalėjo. Paskui nieko nebepadarysi.


ROMUKAS


Taigi rūpinkimės. Rūpinkimės. Švogeriai[60] būsime, panie! Švogeriai!


abudu juokiasi linksmai

Uždanga.

#### PAVEIKSLAS II

visa Karklinskų šeimyna sėdi valgomajame kambaryje užustalėje prie arbatos, visi pasipuošę, Uliutė stovi prie virdulio, pila arbatą, dalija ponams, įeina Juzienė

JUZIENĖ


Ponai, man reikia grūdų paukščiams, gaspadorius neduoda! Sako, be pono negalima — maža esą.


KARLINSKAS


Cicho[61], cicho! Nuo šios dienos gana jums lietuviškai kalbėti — liaukitės! Dabokite!


JUZIENĖ


Kaip, ponuli? Kaip, ponuli?


KARLINSKAS


Lenkiškai kalbėti — sakau!


JUZIENĖ


Lenkiškai? Ar vėl?


KARLINSKAS


Vis, vis, sakant ir prisakau jums, kad man lietuviškai — nei žodžio!


Juzienė ir Uliutė stebisi, žiūri viena i kitą

ULIUTĖ


Panelės barsis…


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Nesibars! Nesibars!


JUZIENĖ


Buvo prisakyta, buvo liepta pačių ponų ir panelių — mums visiems lietuviškai, tik lietuviškai kalbėti.


KARLINSKAS


Kas buvo — nebėra ir nebebus! Ir panelės jau panelėmis nebebus! keliasi nuo kėdės ir rodo: štai jums ponia Zeleskienė rodo Milcią, štai jums ponia Goreckienė rodo Munią, štai jums ponia rodo Jancią. Ponia… Ponia…


JANCIA

pertraukdama surinka piktai


Nereikia! Nenoriu!! prie tarnaičių Eikite sau! Ko čia vėpsote.


Juzienė ir Uliutė eina tingiai

KARLINSKAS


Atsiminkite ką pasakiau! Juzienei Pasakyk ir gaspadoriui, ką prisakiau!


JUZIENĖ


Reikės jau pasakyt ar ką!


JUDITA


Tėvuk, mums dar tai tai to kraičiams[62] trūksta.


MUNIA, JANCIA IR MILCIA


Mums, tėvuk daug, dar labai daug trūksta!


JUDITA


Norėtumėm gavę bent kiek pinigų Varšuvon nuvažiuoti, čia nieko gero negalima pirkti.


KARLINSKAS


Važiuokite, važiuokite ir pirkite ko reikia — pinigų bus. O! Bus! Su kreditu dabar nebe bėda: Damuko dvaras, Romuko dvaras — dar be skolų!


MILCIA


Kaip mūsų tėvukas dabar linksmas!


KARLINSKAS


Ir kaip čia dabar nebūti linksmam: trejos vestuvės! Iš karto trejos vestuvės!!!


JUDITA


Matai, žmogau, kaip visa gerai išėjo. O kas buvo verksmo, kas buvo barnių, kiek sveikatos tu man atėmei!


KARLINSKAS


Kas galėjo to tikėtis.


JUDITA


Aš gi tau sakiau: atsidėk ant manęs[63]. Pasitikėk manim. Aš visa gerai išvesiu, visa gerai sutaisysiu. Ot ir išvedžiau — ir sutaisiau. Ir tai aš! Tiktai aš!


KARLINSKAS

linksmai šypsodamos artinasi prie jos klaupiasi prieš ją žemai nulenkdamas galvą


Judita tu mano! Atleisk man. Nusidėjau aš. Dabar matau, širdyt, kad ačiū tau išsivadavome! bučiuoja ranką ir keliasi Išsivadavom… Cha, cha, cha. … Trejos vestuvės iš karto. Tai kaip iš pasakos! Trejos vestuvės!


JUDITA

ką tai patylomis pasako dukterims, tos visos eina prie tėvo ir bučiuoja

KARLINSKAS

susigriaudinęs


Mano jus dukrelės, kaip mes laimingi!


MILCIA


Bet man mano Kaziuko gaila… liūdnai — Gaila! Jis taip mane mylėjo, taip mylėjo! Gaila — širdį sopa[64]…


MUNIA


Ir man jo bent kiek gaila. Bet ką darysi: tuose dalykuose turi veikti protas, ne širdis. Širdies vedama kasžin kur nueisi… Gyvenime reikia įsitaisyti praktiškai. Kaziukas, žinai koks svajotojas apie nebotus daiktus, apie nepasiekiamus idealus. Su tokiu žmogum sunkus gyvenimas: šiada tada gali atsitikti nelaimė. Įklius kur ir pabaiga! Jau ką negalima — tai negalima buvo eiti už jo. Ką taip eiti, tai geriau pulti į vandeni ir nusiskandinti…


MILCIA


Munyte, nekalbėk taip. Aš jo dar labiau gailiu, primindama jo gražias kalbas: «Meilyt», sakė jisai — «mes gyvensime žmonių labui. Mes abu dirbsime, vargsime — tik dėl žmonių gero… Jei reikės, ir galvą už šventą darbą padėsime..» O paskui… Paskui… Kaip jis verkė atsisveikindamas su manim… Oo!


uždengia akis

MUNIA


Nebe laikas dabar vaitot ir gailėt atmestojo! Tesiramina jis kaip išmanydamas. O tau reikia pagalvoti apie savo ateitį!


MILCIA


Mano ateitis skaisti, graži, be rūpesčių! Bet Jancia… Jancia nabagėlė…


MUNIA


Taip, Jancia nabagėlė!


JANCIA


Kodėl jūs manęs taip gailite?


VISI


Kaip tavęs negailėti, kaip negailėti tavęs — už klapo išduodant…


JUDITA

meilindama ją


Dukrele mano miela, už klapo.


JANCIA

piktai pasipurtinusi


Neaimanuokite ir negailėkite manęs! Mano ateitis skaistesnė ir gražesnė negu jūsų visų drauge. Man klosis geriau negu jums. Matysite! Tasai klapas šoks pagal mano muziką[65]. Matysite visi — matysite!


Jancia apsisuka ant užpenčių ir išbėga

Uždanga.

šutravimas — nuo: šutruoti - sparčiai dirbti [przypis edytorski]

dūšytė — maloniai apie kitą žmogų, brangenybė. [przypis edytorski]

aš ir su nedaugeliu apsieinu — kitaip: man ne daug tereikia. [przypis edytorski]

pustėti — eikvoti, tuštinti. [przypis edytorski]

kitimet — kitais metais. [przypis edytorski]

išmetinėti — priekaištauti. [przypis edytorski]

netenka — neužtenka. [przypis edytorski]

kitoniškai — kitaip. [przypis edytorski]

ant galo — galų gale. [przypis edytorski]

mėsėdėjas — puotautojas. [przypis edytorski]

surikdyti — sukliudyti, sutrukdyti. [przypis edytorski]

pagalios — pagalbos. [przypis edytorski]

prisiėjo — prireikėjo. [przypis edytorski]

nabagėms — vargšėms. [przypis edytorski]

biesas — velnias. [przypis edytorski]

juristas — teisininkas. [przypis edytorski]

pasipažis — susipažins. [przypis edytorski]

daboja — saugo. [przypis edytorski]

jakas — švarkas. [przypis edytorski]

sermėga — iki XX a. dėvėtas viršutinis vyrų ir moterų drabužis. [przypis edytorski]

tolūba — dabar: tolubas - ilgi, medžiaga apmušti kailiniai. [przypis edytorski]

dėkis domon — kitaip: įsivaizduok esanti dama. [przypis edytorski]

pelai — tuščias, bereikšmis dalykas. [przypis edytorski]

nepaturos — turoti - kreipti dėmesį, paisyti. [przypis edytorski]

mužikiškos — vyriškos. [przypis edytorski]

plukta — pluoštas. [przypis edytorski]

neišpuola — netinka. [przypis edytorski]

puodžiukuosna — puodžiukuose. [przypis edytorski]

kvietką — gėlę. [przypis edytorski]

nudyvisi — nustebinsi. [przypis edytorski]

utugresė — uždraudė. [przypis edytorski]

vėzgurnoti — niekus kalbėti. [przypis edytorski]

dyvai — keistenybės, stebuklai. [przypis edytorski]

dėdienė — dėdės žmona. [przypis edytorski]

sermėgotas — kuris vilki sermėga. [przypis edytorski]

vyžotas — apsiavęs vyžomis. [przypis edytorski]

apie — čia: aplink. [przypis edytorski]

medega — medžiaga. [przypis edytorski]

graso — grasina. [przypis edytorski]

kakarinė — gerklė, balsas. [przypis edytorski]

klapas — bernas. [przypis edytorski]

visai atsidėkite ant mūsų — pasikliaukite mumis. [przypis edytorski]

užtūrėtų — užlaikytų. [przypis edytorski]

vosilka — rugiagėlė. [przypis edytorski]

jau ant galo — pagaliau. [przypis edytorski]

litvomanas — kas laikosi litvomanijos. [przypis edytorski]

Słowo honornu — garbės žodis. [przypis edytorski]

vinto — 2–5 asmenų kortų žaidimas. [przypis edytorski]

kanapos — sofos. [przypis edytorski]

balsiai — garsiai. [przypis edytorski]

velyčiau — mieliau norėčiau. [przypis edytorski]

aniołai — angelai. [przypis edytorski]

domotūras — namisėda. [przypis edytorski]

anioliškos — angeliškos. [przypis edytorski]

žvairuoja — žiūri. [przypis edytorski]

sužieduotiniais — sužadėtiniais. [przypis edytorski]

žabangai — pinklės, spąstai. [przypis edytorski]

įsiteikti — įtikti, patikti. [przypis edytorski]

panie — pone. [przypis edytorski]

švogeris — svainis. [przypis edytorski]

cicho — tyla, tylėkite. [przypis edytorski]

kraitis — nuotakos turtas. [przypis edytorski]

atsidėk ant manęs — pasikliauk manimi. [przypis edytorski]

sopa — skauda. [przypis edytorski]

šoks pagal mano muziką — dabar: pagal mano dudelę. [przypis edytorski]