# Bachčisarajus

Adomas Mickevičius

> Utwór opracowany został w ramach projektu Wolne Lektury przez fundację Wolne Lektury.

Dar didžiulė, tuščia jau Girajų vietovė!
Bašų[2]kaktomis šluotos riokso kiauros angos,
Kambariuose, kur žaidė ant suolų gulovė,
Šokinėja skėreliai[3] ir gyvatė rangos.

Langais įvairiavarsiais tik vijoklės[4] spangos
Lipa ant kurčių sienų paveldėt gerovę
Chanų[5], kurią jau amžių nusariojo bangos
Ir skelbia Baltazaro[6] rašmenimis „GRIOVĖ”.

Viduj salės paminklas stovi marmorinis:
Tai fontana haremo imtinę gerbia
Ir perlų ašaromis per dykumą šaukia:

Kur esate, o meile, galybe ir garbe?
Jūs turit amžinuoti, šaltinis greit plaukia;
Vai gėda! Jūs išnykot, o liko šaltinis…

Bachičisarajus. — Dauboje, kalnų vainiku apsiaubtoje, yra miestas Bachčisarajus, kitkart Girajų, Krymo Chanų, sostinė. [przypis redakcyjny]

baša — paša, Turkijos ir Egipto pareigūno titulas senovėje. [przypis edytorski]

skėreliai — laumžirgai. [przypis edytorski]

vijoklės — vijokliai. [przypis edytorski]

€han’as — totor. ž. Taip vadinama totorių viešpačius. [przypis tłumacza]

Baltazaro raidas — „Tąją valandą pasirodė pirštai, lyg žmogaus rankos, rašančios prieš žibintuvą ant sienos karaliaus svetainėje, o karalius (Baltazaras) žiūrėjo į rašančios rankos sąnarius. (Danieliaus Pranašystė. V. 5, 25–28). [przypis redakcyjny]