# Baidarai

Adomas Mickevičius

> Utwór opracowany został w ramach projektu Wolne Lektury przez fundację Wolne Lektury.

Uždrožiau ir paleidau galvatrūkčiais[2] žirgą;
Girios, pakalnės, uolos nyksta man po kojų,
Lyg upės vilnys — plaukia greta, sprūstyj mirga;
Noriu apsisvaiginti verpetais pavojų.

O kad putotas žirgas neklauso vytinio[3],
Kad po prietamsos šydu išblėso regyklos[4],
Mano akyse, lyg ant stiklo krištolinio,
Šmėkši girių, pakalnių ir uolų baidyklos.

Žemė mieg, man nėr miego. Šoku į Euksiną[5];
Išsipūtus atkriokia pas krantą[6] juodbangė,
Lenkiu, žastus ištiesęs, prieš ją savo kaktą,

Vilnis ant galvos trūksta, žioklė [7] aprakina;
Ten mintis, kaip apsvaigus valtis, nusidangė,
Laukiu į užmiršimo grimsiant kataraktą[8].

Baidarai — graži pakalnė, kuriąja važiuojama linkon pietinio Krymo kranto. [przypis redakcyjny]

galvatrūkčiais — labai greitai, smarkiai. [przypis edytorski]

vytinio — iš vytelių pintas lankstus botkotis. [przypis edytorski]

regyklos — vaizdai. [przypis edytorski]

Euksinas — iš graik. Πόυτος εΰξειυος, dabar vadinama Juodosios marės. [przypis tłumacza]

pas krantą — dabar: į krantą. [przypis edytorski]

žioklė — čia: chaosas. [przypis edytorski]

Katarakta, graik. καταράκιης — vandenkritis, vandens sukurys. [przypis tłumacza]