# Marių tyla

Adomas Mickevičius

> Utwór opracowany został w ramach projektu Wolne Lektury przez fundację Wolne Lektury.

Paviljono [1] kasnykas[2] vos krustels nuo vėjo,
Lėtai vandens skaisčioji kvėpuoja krūtinė:
Lyg svajojanti laimę jauna žieduotinė[3],
Pabunda atsidusti, vėl akis sudėjo.

Burės tarsi paparčiai, kad kovą laimėjo.
Snaudžia ant nuogų karčių[4]; laivo apatinė
Palengvėl supas, lyg kad prikalta grandine;
Nurimo marininkai[5], minia suklegėjo.

O mare! Tarp linksmųjų tavo sutvėrimų
Polipas[6] dugne miega, kada dangus graudžia,
O kad marė nurimsta, jis ilgžasčius skleidžia.

Mintie! Tavo gilybėj hidra[7] atminimų
Miega, kuomet nelaimių audros žmogų skaudžia,
O kad širdis nurimus, nagus jon[8] suleidžia…

paviljonas — statinys, čia: pastato reprezentatyvioji dalis. [przypis edytorski]

kasnykas — kasininkas, kaspinas. [przypis edytorski]

žieduotinė — sužadėtine. [przypis edytorski]

karčių — vėzdas, lazda. [przypis edytorski]

marininkai — jūreviai. [przypis edytorski]

polipas — yra tai namų gyvūnas panašus į augalą. Jų daugybės gyvena krūvon susimetę ir suaugę vieni su kitais. Polipai turi kietą apvalkalą, panašų į kalkakmenius, iš kurių pasidaro koralai. [przypis tłumacza]

hidra — tai labai nuodinga marių gyvatė, turinti plokščią plaukimui uodegą. Hidros veisiasi Indijos vandenyne ir jo pakraščiuose. [przypis tłumacza]

jon — į jį. [przypis edytorski]